EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Det er ingenting å snakke om! Jeg straffet dem bare for deres dumhet!
Ulv i fåreklær!
Dra tilbake til helvete!
Og nå, etter å ha drept meg, er du og jeg like.
Må du brenne med resten av forbryterne.
Jeg må leve med min synd.
I resten av mitt liv!
Stykket i går var så bra.
Du burde ha vært med, Violet.
Hvis dere mener Rød djevel, så leser jeg det nå.
Jeg er så misunnelig.
Jeg hadde elsket å skrive for Oscar Webster.
Da får man lest hans nye verk først, ikke sant?
Det blir hans første verk på en stund.
"Jeg må leve med min synd nå.
I resten av mitt liv."
Her er brevforespørslene.
Så mange?
Det er flere forespørsler etter Violet etter de utgitte kjærlighetsbrevene.
Hei.
Snakket du med henne om majoren?
Nei.
Jeg spør bare fordi hun har virket så tankefull i det siste.
GENETRIX ROSWELL-REGIONEN
Hvem er det?
Hukommelsesdukketjenesten.
Hva for noe?
Det er en glede.
Jeg reiser hvor som helst for å oppfylle forespørsler.
Hukommelsesdukke
Violet Evergarden til tjeneste.
Det sto ei jente der.
Hun hadde samme hårfarge som jenta jeg ville treffe igjen.
Jeg kan ikke si navnet hennes fordi jeg blir så trist.
For en overraskelse.
Jeg forventet ikke et barn.
Hvis du ikke er fornøyd,
kan jeg sende en annen dukke.
Nei, så lenge du kan skrive.
Helsen min har ikke vært så god.
Jeg er lei for det,
men jeg må be deg avstå fra alkohol når vi jobber.
Da kan jeg ikke skrive!
Jeg skal skrive.
Da begynner vi i morgen.
Du er litt vanskelig.
-Skal vi skrive her? -Enten her eller på terrassen.
Det er et kontor, men det er litt smått.
I så fall...
-Hva har skjedd med hånden din? -Jeg mistet den i krigen.
Men det påvirker ikke arbeidet.
Min herre.
Jeg har ryddet området og laget et bedre skrivemiljø.
Jeg har med min egen skrivemaskin.
Har du skrivemaskinpapir?
Nei. De selger det i butikken i havna.
Gå og kjøp det.
Og middag mens du er der. Jeg vil ha carbonara.
Min herre.
Jeg er skriver, ikke hushjelp.
Nå er du vanskelig.
Jeg har alle ingrediensene her.
Takk skal du ha.
Hva er det? Har det noe på seg?
Nei. Jeg lurer bare på hvordan jeg skal lage det.
Knekk egget og skill plommen.
Plommen?
Hva gjør du?
Jeg prøver å lage mat.
Det er ganske bra til å være første gang.
-Skal du ikke ha? -Jeg spiser senere.
Jeg forstår.
Hva gjør du?
Hvor er spriten som var her?
Jeg gjemte den.
Det hindrer skriveprosessen.
Og det er ikke bra for helsen din.
Jeg beholder den så lenge.
Så er det Olives replikk.
"Vi må krysse denne ildens dal
for å finne sverdet som skal drepe monsteret."
Sceneangivelse. "En vannånd kommer inn."
Åndens replikk.
"Jeg skal slukke ilden for deg.
Da kan dere krysse dalen."
Så de klarer å krysse den? Takk og lov.
Sceneangivelse. "Ilden slukkes."
Hvordan slukkes den?
Hvis de fjerner det røde stoffet som bølger rundt på scenen,
ser det ut som om den slukkes.
Jeg forstår.
Hva synes du?
Er det bra?
Hva skal jeg si?
Ja?
Det er som om jeg opplever det, selv om det ikke har skjedd.
Jeg føler det samme som piken, Olive.
Jeg er glad og trist.
Jeg er usikker.
Hvorfor det?
Det er fordi du føler det hovedpersonen føler.
Du har empati for Olive.
Det er godt at du føler det.
Det er første gang jeg skriver et stykke for barn.
Klarer Olive å krysse ildens dal, finne sverdet og drepe monsteret?
Ja, men underveis mister hun evnen til å snakke med åndene.
Å nei.
Hvordan skal hun komme hjem igjen, da?
Hun har allerede mistet båten.
Det har jeg ikke funnet på ennå.
Det må du.
Du må, ellers kommer hun ikke tilbake til faren.
Har du noe?
Det er fint vær i dag.
Nei, det er for fint.
Min herre.
Hva er dette?
Bare en parasoll.
Hvorfor spør du?
Det er en vakker parasoll.
Jeg må ha...
...en liten pause.
En dag...
Jeg lover å vise deg det en dag.
Slutt!
Slutt, er du snill!
Unnskyld.
-Jeg burde ikke... -Det holder!
Det holder.
Dra hjem.
Da blir ikke stykket ferdig.
Historien om Olive blir aldri ferdig.
Er det noe du skjuler for meg?
Jeg har ikke evne til å oppfatte slike følelser.
Unnskyld.
Jeg kan ikke skrive mer.
Men det kan ikke slutte slik.
Så derfor tenkte jeg å skrive ferdig historien jeg fortalte Olivia.
Olivia?
Ja.
Datteren min.
Jeg flyttet hit med datteren min etter at kona mi ble syk og døde.
Dette var sommerhuset vårt.
Hun var trist uten moren.
Men...
Men hun viste det aldri.
Hun hjalp meg i stedet, så jeg kunne tenke på arbeidet.
Yndlingstingene til datteren min var en parasoll med rysjer
og vannfugler.
Oi.
Jeg er så misunnelig.
Jeg vil også krysse denne innsjøen.
Tror du jeg kunne gått på bladene?
Kanskje hvis du lar vinden bære deg og parasollen.
Olivia!
Det går bra.
Jeg skal gå over innsjøen.
Jeg lover å vise deg det en dag.
Ok, pappa?
Og så...
...etter å ha kranglet med legene,
bestemte jeg å ta henne med hit i den tiden hun hadde igjen.
Det var godt å se henne smile igjen.
Dagene var stille og varme.
Men...
...mitt eneste håp...
Hvorfor tar Gud fra meg det som er mest dyrebart?
Å ta avskjed med en som er viktig for deg...
Å aldri kunne se dem igjen...
Ante ikke at det var så trist...
...og vondt.
Jeg er lei for det i sted.
Nei, det er du som har vondt.
Beklager at jeg mistet fatningen.
Jeg skal bli ferdig.
Olives historie.
Jenta vil hjem og bli gjenforent med faren.
Uansett hvor vanskelig eventyret blir, vil hun få en lykkelig slutt.
Både hovedpersonen og publikum vil være fornøyde.
Jeg får det til.
Monsteret faller.
Olive.
"Vi drepte endelig monsteret."
Vannånden.
"Du var flink."
Vindånden.
"Vi må vende tilbake til ånderiket."
Ildånden. "Dette er farvel."
Olive bare står der.
Hvordan får vi Olive hjem igjen?
Tar hun fly siden båten sank?
Noe litt mer fantasifullt.
Hun kunne fly hjem hvis hun var en fugl.
-Hva med å fly med en parasoll? -Det går ikke an.
Jo da!
Vindånden dukker opp en siste gang og sier:
"Olive, åpne parasollen."
Kan du åpne parasollen for meg?
"Parasollen er vingene dine.
Du havner på avveie hvis du flyr for høyt. Så bruk havets bølger, elvens steiner
og innsjøens falne blader."
For en vidunderlig idé.
Ikke sant? Olive kommer hjem og blir gjenforent med faren.
Og det første hun sier etter å ha krysset havet, er...
Hva kan det være?
"Jeg er hjemme."
Nei. "Far?"
Har du skrivesperre igjen?
Kan du komme mot meg fra der borte? Jeg må visualisere det.
Det kan jeg.
Over innsjøens falne blader hvis du kan.
Forstått.
Det siste var bare...
Jeg er så misunnelig.
Jeg vil også krysse innsjøen.
Tror du jeg kan gå på bladene?
En dag...
Jeg lover å vise deg det en dag.
Ok, pappa?
Som jeg ønsker at jeg kunne høre deg kalle meg det tusen ganger til.
Skulle ønske...
...at du ikke måtte dø.
Hvis du bare kunne ha levd... ha vokst opp...
Som jeg ønsket det.
Så du det?
Jeg tror jeg klarte tre skritt.
Min herre?
Hva er galt?
Føler du deg dårlig?
Etter å ha gitt meg dette mirakelet, sa jeg:
"Jeg tror ikke på noen Gud, men det ville i så fall vært deg."
Er du sikker på at jeg kan få parasollen?
Ja.
-Jeg tenkte å fly litt lengre. -Du har flydd langt nok.
Du oppfylte Olivias "en dag"-ønske.
En dag?
Farvel.
Takk for at du brukte hukommelsesdukketjenesten.
Nei, takk selv.
Violet Evergarden.
Skriver hånden som tok så mange liv
brev som bringer folk sammen?
Du vet ikke at kroppen din brenner
på grunn av det du gjorde.
-Jeg gjør ikke... -Du brenner.
Du vil forstå det en dag.
Og da vil du for første gang forstå at du har mange brannsår.
Major.
Lev.
Får jeg lov?
Vær fri.
Jeg ble brukt til å drepe folk. Fortjener jeg å leve?
Jeg har allerede tatt så mange "en dag"-ønsker.
Og de hadde sikkert noen som sto dem nær.
Jeg brenner ikke.
Det gjør jeg.
Jeg brenner ikke.
Det gjør jeg.
Ilden sprer seg i kroppen min etter alt jeg har gjort.
Jeg brenner.
Å?
Det er jo deg, Violet!
Madam.
Tilgi meg for min mangel på respekt tidligere.
Jeg er lei for at jeg såret deg.
Du trenger ikke si unnskyld, Violet. Slutt å bukke.
Det er så godt å se hvor langt du har kommet.
Gilbert hviler nok i fred.
Hviler i fred?
Du sa at han levde!
Majoren er vel trygg?
Det...
Han lever, ikke sant?
Unnskyld. Jeg klarte bare ikke å fortelle deg det.
Etter det siste slaget om Intense
ble du funnet alene på bakken under en kirke.
Han dyttet deg nok vekk rett før den ble bombet.
Vi fant ikke liket hans, men vi fant ID-brikken hans i ruinene.
-Han ble meldt savnet. -Så vi vet ikke.
-Men med tanke på... -Jeg er sikker på at majoren lever.
-Violet... -Han lever!
Violet, du må forstå at han...
Nei. Jeg forstår ikke.
Hvordan kan bare jeg ha overlevd?
Majoren var der også.
Og han...
Du må akseptere det selv om det er vanskelig, Violet.
Violet!
Tekst: John Friberg